‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Ați accesat robotul vocal ‎al serviciului de Protecție a copilului.
‎Formați unu pentru a asculta…
‎Primul mesaj…
‎Adu-mi copiii înapoi!
‎I-ai furat! Cine dracu' ți-a dat dreptul?
‎Următorul mesaj…
‎Nu mai vin cu copilul la biroul vostru.
‎Găsiți alt loc…
‎Următorul mesaj…
‎Știi cum sunteți voi?
‎Voi, ăștia care-ți spun ‎cum să-ți trăiești viața?
‎Din cauza celor ca voi am votat cu Trump…
‎- Bună, James! ‎- Bună!
‎Aștept aici… Glumești?
‎- Nu e… Ce era să fac? ‎- Un lucru aveai de făcut.
‎L-am dus la școală. L-am dus!
‎Știi ceva? Taci din gură…
‎- E vina ta. ‎- O să stai așa, îmbufnat?
‎Nu oferi mâncare clienților.
‎Îmi pare rău.
‎Vreau ca ei să vadă că m-am schimbat.
‎Nimic nu contează.
‎Nu completez nimic, ‎nu mă mai bate la cap, băga-mi-aș!
‎Fișa medicală
‎și foile de prezență ale ambelor fete ‎în trei exemplare
‎Nu pot! Pur și simplu…
‎- Lasă-mă să trec! ‎- Nu e voie!
‎Tu ai fost!
‎- Vă rog, sunt… ‎- Băiatul meu e închis.
‎- Tu ai făcut-o! ‎- Veniți cu mine.
‎Tu ai fost!
‎Ia-ți mâinile de pe mine!
‎Nu te las să-mi faci asta!
‎Se poate?
‎Nu.
‎Dar îți mulțumesc că întrebi.
‎Cum a rămas cu Kevin?
‎Știu că e destul de mare ‎ca să doarmă în altă parte, dar…
‎și înțeleg că e problema mea
‎și nu a celorlalți părinți, ‎foarte drăguți de altfel,
‎dar nu pot să-l las să plece.
‎- Mi-e… ‎- Știi prea multe.
‎Dar Tinny Alsop?
‎Tot nu vorbește.
‎Mă întreb dacă e un instinct ‎de supraviețuire
‎această renunțare la vorbire.
‎Ce altceva pot să facă?
‎Am un client-vedetă.
‎Unul dintre cei puțini ‎care fac tot ce le spui.
‎N-am mai văzut unul de multă vreme. ‎Dl Hughes?
‎E greu să-ți imaginezi pe cineva ca el ‎în situația asta.
‎Ține la fiul său ‎și ar face orice pentru el.
‎E plăcut să nu ai greutăți.
‎- Ce faci în weekend? ‎- E deja weekend?
‎Merg la un bebeluș, la o prietenă ‎din vechea mea viață.
‎Mă bucur să aud ‎că nu lucrezi în weekend.
‎Fac eu cumva.
‎Ieși seara.
‎Pentru mine și pentru tine.
‎Fă-o din când în când, ‎altfel îți pierzi perspectiva.
‎Vorbesc din proprie experiență.
‎Bine, o să încerc.
‎Bine.
‎…noua expoziție, ‎Pelosa and Menta Verde,
‎de la galeria din centru…
‎- Bună! ‎- Ai răspuns!
‎Ai răspuns! Bună! Sunt Sam Hughes.
‎Știu că ești pe finalul anchetei, ‎dar n-am știut pe cine să sun.
‎Nu știam dacă e în regulă, ‎dar n-aveam pe cine…
‎Sam, Barry e bine?
‎Da, n-are nimic, e foarte bine.
‎Treaba e… ‎Știi că am fost la chestia aia în Ojai?
‎- Le-au plăcut cântecele tale? ‎- Nu…
‎Adică… nu știu, poate…
‎Dar șeful de la Artistic…
‎Se pare că îi pleacă o asistentă la studii ‎ca să devină avocat sau…
‎un fel de…
‎Respiră.
‎Mi-a oferit o slujbă.
‎La început, mi s-a părut aiurea, fiindcă…
‎Dar tipul e de treabă, ‎am un pachet salarial,
‎începem în șase săptămâni…
‎- Ai o slujbă? ‎- Da, am o slujbă.
‎Și un copil, ‎și o anchetă a Protecției copilului
‎și habar n-am cum e programul ‎și cine-l va duce la școală…
‎Ai o slujbă!
‎Adică poți să scapi de noi.
‎Poți să plătești un ‎after-school. ‎Sam, e minunat!
‎Bună!
‎Joanna, haide!
‎- Ești acolo? S-a întrerupt? ‎- Sunt aici.
‎Ce zici? Să accept? E în regulă?
‎E viabil, cu Barry ‎și toate cele ce se întâmplă?
‎Tocmai termin o vizită ‎la vreun kilometru de casa ta.
‎Putem să ne vedem în jumătate de oră ‎și să discutăm.
‎Pe bune?
‎E perfect! Mulțumesc.
‎Minunat. Pe curând.
‎Bine!
‎Avem zile violet și zile galbene.
‎Pe violet, tu îl duci și Annette îl ia,
‎iar Leah stă cu el până vii acasă.
‎Pe galben, Annete îl duce, ‎apoi merge la ‎after-school,
‎iar Leah îl ia la ora 17:00.
‎În două săptămâni, iei bani. ‎O suni pe Nina, te va ajuta după-amiaza.
‎E autorizată de noi și nu are tarif mare.
‎Violet, galben, Nina.
‎Am înțeles.
‎Și dacă ceva merge prost?
‎O să te descurci.
‎- Bine. ‎- Dar soacra ta?
‎Păi…
‎Am putea să o rugăm pe ea.
‎I-ar plăcea să-i cer ajutorul.
‎De aceea, nu pot să o sun.
‎Barry i-a zis deja că a fost ‎la niște birouri și că a vorbit cu oameni.
‎I-am zis că e vorba de terapie.
‎Știu, am mințit.
‎Voi pretinde că n-am auzit asta
‎și, între noi, ‎să știi că am auzit și mai rele.
‎Mulțumesc.
‎Credeam că o să fac un atac de panică.
‎Știi…
‎soția mea era cea agitată, ‎iar eu, cel calm.
‎Glumeam zicând că ea e zmeul și eu sfoara.
‎De când a murit, mă simt… ‎ca un zmeu în bătaia vântului.
‎Mai puțin când sunt cu tine.
‎Te simți oarecum ca o sfoară?
‎Așadar…
‎N-am mai fost asistent.
‎Cum să mă îmbrac? Costum și cravată…
‎Aș zice să-ți iei o cămașă ‎și cravata în buzunar.
‎Dacă-i vezi pe alții cu cravată, ai și tu.
‎Vezi? Nu m-aș fi gândit la asta ‎înainte să te cunosc.
‎De-asta sunt aici.
‎Pentru programul lui Barry.
‎Care e gata.
‎Faci un lucru important.
‎Foarte important.
‎Și îl vom duce la capăt.
‎„Noi”?
‎N-am mai auzit asta de mult.
‎Când ai venit în pat?
‎Acum zece minute.
‎Ai stat să desenezi?
‎Trebuie să și dormi.
‎MAMA
‎Cum să dorm când mă sună din oră-n oră?
‎Cât de aproape ești să termini?
‎- Foarte aproape. ‎- Da?
‎Trebuie să mă spăl.
‎Voiam să mă duc eu.
‎- Se pare că mă duc eu prima. ‎- Bine.
‎Cred în școala aceasta.
‎Cred că aici se poate clădi ‎o bună fundație pentru o carieră în artă.
‎E un loc bun să înveți bazele ‎și să-ți șlefuiești abilitățile,
‎iar visurile tale să fie încurajate ‎și protejate.
‎- Tu ai studiat aici? ‎- Da.
‎Da.
‎Din prima zi, m-am simțit ca acasă.
‎De fapt, din prima oră.
‎Și ai o carieră?
‎Ca artistă. Sau te ocupi doar cu asta?
‎Nu, în principal curăț hambare. ‎Asta e o slujbă suplimentară.
‎O mormăială! E cea mai mare recunoaștere.
‎- Eu n-am primit. ‎- N-ai meritat.
‎Bine, da, sunt artist.
‎Chiar azi-dimineață,
‎am terminat romanul grafic ‎început în ultimul an aici.
‎- Felicitări. ‎- Mersi.
‎- Despre ce e? ‎- Despre familia mea.
‎Familia mamei mele mai exact.
‎E un fel de…
‎Să mergem la atelierul de ceramică.
‎Dacă mergem acum, ‎îi găsim în sesiunea de critică.
‎- Vreți să… ‎- Da.
‎Da?
‎Da, te rog.
‎- Știi ce înseamnă? ‎- Nu.
‎Bine, vă explic.
‎Mulțumim.
‎E un tip dificil.
‎Mai ales fiindcă și eu sunt.
‎- E în regulă. ‎- Dar tu…
‎- …l-ai îmblânzit. ‎- Da, mă descurc.
‎Poftim.
‎Îmi pare rău, nu pot.
‎Nu am voie să vorbesc ‎despre șansele de a fi admis…
‎Nu, e pentru tine.
‎Nu e mită, ci doar…
‎Am un simț special pentru asta.
‎Mai stăm aici două zile. ‎Mâine suntem la UCLA.
‎Trimite-mi manuscrisul ‎prin e-mail dimineață
‎și discutăm la micul dejun, vineri.
‎Stăm la Peninsula.
‎Păi… nici nu am revizuit-o.
‎Așa zic toți scriitorii buni ‎chiar și după zece revizii, așa că…
‎- Dacă vrei, pot să-ți trimit ce am. ‎- Da, perfect, ne-am înțeles.
‎- Mulțumesc. ‎- Eu îți mulțumesc.
‎- Succes! ‎- Mulțumesc.
‎WRITERS HOUSE ‎AGENȚIE LITERARĂ
‎Dumnezeule!
‎Bună! Veneam…
‎Bine…
‎- Ghici ce s-a întâmplat. ‎- Ce?
‎Să vezi. Am făcut un tur ‎cu o mamă și cu fiul ei.
‎Am menționat ‎că mi-am terminat cartea azi-dimineață.
‎Poftim? Ai terminat cartea? ‎Și nu mi-ai zis?
‎Dragule, ăsta e alt subiect. ‎Dormeai. Așadar…
‎- Pentru mine e același. ‎- Bine.
‎Aveam nevoie ‎să pun totul în perspectivă,
‎ceea ce n-am făcut,
‎fiindcă se pare că femeia asta ‎e un mare agent literar de la New York,
‎și vrea s-o citească.
‎A insistat.
‎Vreau s-o citești și tu, ‎fiindcă n-a mai citit-o…
‎Stai puțin! Încă asimilez faptul
‎că, dacă n-ar fi cerut-o o străină, ‎nu m-ai fi rugat să o citesc.
‎Înțeleg, e vorba de procesul tău creativ.
‎- Așa e. ‎- Mai bine mai târziu.
‎M-am vrut să mă influențezi.
‎- Levi îmi lăsa notițe. ‎- Eu nu sunt Levi.
‎Știu că nu ești Levi.
‎De aceea, te rog să o citești,
‎Asta e important acum, ‎chiar dacă ți-am cerut-o așa.
‎Putem să nu vorbim despre noi acum?
‎Putem să vorbim doar despre mine? ‎Eu am terminat cartea.
‎Eu.
‎- Tu. ‎- Eu.
‎Tu.
‎Bine.
‎Unde…? Unde e mașina?
‎În partea aia.
‎Vrei usturoi în garnitură?
‎- Căței întregi sau zdrobit? ‎- Oricum.
‎- Acum lasă-mă, citesc! ‎- Bine.
‎Scuze.
‎Ce e?
‎E de la ceapă.
‎Intru la duș!
‎Invitații ajung într-o oră.
‎Dumnezeule!
‎Asta e de bine?
‎Dumnezeule!
‎Te iubesc, mulțumesc, ‎dar poți să fii mai explicit?
‎- Metafora… ‎- Da?
‎E perfectă!
‎Iar poveștile sunt surprinzătoare…
‎și diferite.
‎- La sfârșit, se închide totul… ‎- Da?
‎Dar desenele? ‎N-ai zis nimic despre desene.
‎N-ai zis nimic.
‎- Ai idee cât de bună ești? ‎- Pe bune?
‎- Pe bune. ‎- Serios?
‎Serios.
‎Dumnezeule!
‎N-o să te ceară, nu?
‎Poftim? Nici nu locuim împreună.
‎Știu, eu locuiesc cu el.
‎Mă trezesc, e aici. Luăm micul dejun,
‎apoi îl las la restaurant ‎când plec la muncă.
‎Am dus la spălat haine ‎pe care le-a lăsat aici.
‎Parcă am fi o pereche, mai puțin sexul, ‎pe care doar îl aud deseori.
‎- Îmi pare rău! ‎- Mi-e dor de tine!
‎A trecut atâta… Veneai la magazin.
‎- Mai vino pe la magazin. ‎- O să vin.
‎Suntem… Am vrut amândoi… ‎să stăm mai mult acasă.
‎Înțeleg.
‎Ți s-a părut vreodată…
‎că, petrecând toate nopțile împreună,
‎vă mișcați prea repede?
‎Așa ai început cu Levi.
‎Nu, fiindcă el nu e Levi.
‎N-am zis că el e Levi, ‎dar tu ești tot Nellie.
‎Sunt Dante și Dee.
‎- Nu flirta cu Dante. ‎- Bine.
‎- A luat-o razna. ‎- Ce faci?
‎A luat-o razna.
‎Salut, vere!
‎Pot să flirtez cu ea?
‎Da.
‎- Bună, eu sunt Gigi. ‎- De'Andra.
‎- Îmi pare bine. ‎- Spune-mi Dee.
‎- Îmi pare bine, Dante. ‎- Ce faci?
‎Ce faci, fată!
‎- Parcă ai sta aici. ‎- Nu-i așa?
‎- Ce faci? ‎- Ai un parfum extraordinar.
‎Dante, are un parfum grozav.
‎Așa e. E parfumul Los Angelesului. ‎S-a mutat înapoi aici.
‎Da, pentru două săptămâni. ‎Am o vacanță, apoi mă întorc la școală.
‎Două luni, săptămâni, zile, ore, minute…
‎Primesc tot.
‎Că veni vorba de arome…
‎Miroase a…
‎- Coq au vin! ‎- Da!
‎Ai scos artileria grea!
‎Eu am făcut salata! ‎Am tăiat și brânza.
‎Putem să deschidem vinul?
‎Am adus alb, dar dacă aveți roșu…
‎- E în regulă. ‎- Îl așteptăm pe Troy?
‎Eu sigur nu.
‎- Nu mai lucrează la magazin. ‎- Poftim?
‎- A plecat? ‎- Da.
‎Eu de ce nu știu?
‎- Eu știam. ‎- Știai?
‎Cu tine mă văd.
‎E în regulă, nu-i plăcea. ‎Îi trimit un mesaj.
‎- Bună! ‎- Scuze, am o grămadă de mesaje.
‎Stai să termin. Gata.
‎- Vreau mâncare și vin. Mai ales vin. ‎- Sam.
‎- Ai făcut punci? ‎- Nu e petrecerea mea, nu am punci.
‎Cine-ți scrie atât miercurea?
‎- Vin? ‎- Slavă ție! Eu sunt Troy.
‎- Dee. ‎- Dante.
‎- Ce drăguț! Ești vărul lui Sam. ‎- Da. De ce?
‎- Ce ți-a zis despre mine? ‎- Că sunteți ca frații.
‎- Troy! ‎- Salut!
‎Suntem veri. E și mai tare.
‎Suntem și rude, și prieteni. Nu-i așa?
‎Cine se ocupă de muzică?
‎- Parcă sunt la ceai la mătușa Gloria. ‎- Bine…
‎Sam, lui îi place muzica clasică.
‎Sam, e perfectă când ești doar tu, ‎dar acum e o petrecere.
‎- Rock spațial? Trip-hop? ‎- ‎New jack swing?
‎- New jack swing. ‎- Vezi?
‎- Bărbații leșină mai des ca femeile. ‎- Cred asta.
‎Văd un cateter, leșină. ‎Vorbesc despre cateter, leșină.
‎Un tip a văzut o tăviță ‎pentru instrumente…
‎A căzut lat.
‎- Eu aș fi terminat. Nu-mi place sângele. ‎- Chiar că ai fi.
‎Cea mai amuzantă chestie ‎pe care am văzut-o
‎a fost fața lui Dante când a văzut ‎că-mi curge sânge din nas.
‎Se tot dădea înapoi și zicea: „Nu…”
‎Credea că e contagios!
‎Așa e el.
‎- Lasă telefonul! ‎- Scuze.
‎Nu te-am văzut de câteva săptămâni.
‎Vrei să mergi la Pour Vous mâine? ‎Știu cum să intrăm.
‎De ce te agiți atât cu locul ăla de rahat?
‎E greu să intrăm și e de prost gust.
‎Știți ceva? O să deschid ‎o sticlă de șampanie, uite-așa.
‎Cine vrea cocktailuri siropoase ‎cu șampanie în decor învechit?
‎- Eu da. ‎- Bine, distracție plăcută.
‎De unde vă cunoașteți?
‎Lucrăm împreună. Am lucrat.
‎Nu, tu și Eleanor.
‎Întrebi fiindcă sunt… mai bătrână ca ea?
‎Doar cu câțiva ani.
‎Voiam să zic: „diferită”.
‎Da?
‎Gigi e din Dearborn. ‎De acolo erau și bunicii mei.
‎Părinții ei aveau custodie comună, ‎dar tatăl ei avea o parteneră, Sheila…
‎Sheila…
‎Iar Margot a jucat într-un film important, ‎turnat în Australia,
‎și n-a vrut ca Nell să stea ‎printre străini patru luni,
‎așa că a trimis-o la bunici, ‎în Grosse Pointe.
‎Apoi, bunicii, m-au lăsat ‎cu niște străini patru luni.
‎- Cu ea. Mi-a fost bonă. ‎- Aveam doar cu doi ani în plus.
‎- E ridicol, dar… ‎- Ridicol!
‎Eram inseparabile. ‎Imediat ce am putut, m-am mutat aici.
‎Ce scrisori ne scriam!
‎Sunt foarte bătrână, ‎era înainte de e-mail.
‎Înainte de e-mail.
‎Foarte tare!
‎Apropo de scris…
‎vreau să fac un toast.
‎„Vreau să fac un toast.”
‎- Pentru iubita mea, Eleanor… ‎- Nu.
‎- Iubitule, nu acum! Le e foame! ‎- Astăzi…
‎a terminat cartea!
‎- Felicitări! ‎- Și e o carte minunată.
‎- Pentru Eleanor! ‎- Noroc!
‎- Pentru tine, Nellie! ‎- Felicitări!
‎- Nu e gata, se înșală. ‎- Noroc!
‎Se înșală foarte tare.
‎Spui că nu pot să fiu obiectiv?
‎- Spun că visezi, dragule. ‎- Ai terminat-o? Nu mi-ai zis!
‎Dormeai.
‎Nici mie nu mi-a zis imediat.
‎- Dar am citit-o. ‎- Vreau și eu!
‎- Putem s-o citim? ‎- Nu e gata încă.
‎- Mai am mult de lucru. Nu e gata. ‎- Sunt și eu în ea?
‎Sigur că da. Personaj principal.
‎Nu puteți… Nu e gata încă.
‎Pot să le povestesc câte ceva? ‎E despre identitate.
‎- Oprește-mă dacă o iau la pădure. ‎- Bine.
‎Se numește…
‎Camaleón.
‎Adică un cameleon?
‎- Exact! ‎- Așa.
‎- Sunt cinci fire narative… ‎- Cinci cozi?
‎Nu e… Nu.
‎Nu e o carte pentru copii, ‎ci pentru adulți.
‎- Fire narative, povești. ‎- Povestiri.
‎Nu-i așa? Povestiri din trecut, prezent ‎și viitor, toate conectate.
‎- Interconectate. ‎- Da.
‎Toate, într-un fel sau altul, ‎despre integrare.
‎Cum face cameleonul.
‎- Exact. ‎- Am înțeles.
‎Deci e pentru copii.
‎- Nu. ‎- E un roman grafic pentru adulți.
‎Iar desenele…
‎Desenele sunt uimitoare.
‎- Mulțumesc. ‎- E minunată…
‎E povestea mamei ei, ‎care e pe jumătate mexicancă
‎și a fost considerată mereu albă.
‎- Iar El e pe sfert… ‎- E doar un strat.
‎- Nu asta e tot. Mai am mult de lucru. ‎- Să treci drept altceva?
‎Și eu credeam că trebuie să fac asta. ‎Acum nu-mi mai pasă.
‎Deși…
‎O parte din mine încă mai crede ‎că oamenii vor fi surprinși când vor afla.
‎Cât de nasol e asta?
‎Adică vrei să zici că nu ești alb?
‎Nu!
‎Vorbeam de a mă preface ‎că sunt heterosexual.
‎- Poate, acum zece ani, dragule. ‎- Da, poate.
‎În sfârșit, ‎cartea e despre mult mai multe lucruri.
‎E despre…
‎pierderea identității.
‎Pierderea sinelui ‎odată cu trecerea timpului.
‎- Nu-i așa? ‎- Ba da.
‎Putem să mâncăm acum?
‎Nu știam că Margot e latinoamericancă.
‎Da, managerii i-au zis la început ‎că e un dezavantaj și să ascundă asta.
‎Și asta e în carte!
‎Și care e rolul cameleonului?
‎Păi…
‎E dificil de explicat ‎dacă nu citești cartea.
‎Poate că ar avea mai mult sens ‎dacă ați putea…
‎să o vedeți.
‎E o metaforă pentru asimilare, ‎cameleonul care se pierde în mediu?
‎Da, așa începe, dar nu e doar asta.
‎Într-un fel… metafora se schimbă.
‎Într-un fel.
‎Este…
‎Aici, acțiunea se petrece ‎în viitorul îndepărtat,
‎când există o singură limbă,
‎până când o fată descoperă
‎că mai existase o limbă în trecut.
‎Dar când încearcă să o readucă la viață,
‎amenință societatea lor perfect controlată
‎și trebuie să fugă.
‎Credeam că memoriile sunt despre tine.
‎Trăiești în viitor?
‎În parte e despre mine.
‎Istoria familiei mele e firul central,
‎dar celelalte povești se concentrează…
‎pe ceea ce se întâmplă când…
‎lucrurile care ne dau identitate dispar,
‎ne sunt luate.
‎Cum ar fi limba, pământul, cultura…
‎Mama ta n-a avut voie ‎să vorbească spaniola?
‎- Ați discutat despre prefacere? ‎- N-a vorbit prea mult…
‎Iubito, arată-le cameleonul.
‎Din ultima poveste.
‎- Știi ce zic? ‎- Bine.
‎De ce ții să vorbești despre viitor? ‎Curentul ‎steampunk‎ e mort.
‎Și stadionul Dodger? Ce-i cu el?
‎Nu cred că vrei lecții de istorie ‎când citești o bandă desenată.
‎Sigur că nu e o lecție de istorie.
‎E un set de povestiri
‎care pun întrebarea: ‎când și de ce ne pierdem identitățile
‎și cum e.
‎Ceea ce…
‎ar avea mai mult sens sau ar fi mai clar ‎după ce citești toată cartea.
‎Care e foarte lungă. Nu avem timp.
‎- Haideți la desert. ‎- Da, să mergem la masă.
‎- Eu țin cu Dodgers. ‎- Cartea e minunată.
‎- Îmi place. ‎- Și mie.
‎Mă întrebam dacă e vreo poveste adiacentă.
‎- E foarte bună. ‎- Înțelegi ce zic…
‎- E foarte dinamică. ‎- Nu știu…
‎Sunt multe stiluri diferite, uite…
‎E aceeași persoană cu cea de acolo?
‎Să-mi bag și să-mi scot! ‎Vreți să știți unde e Troy?
‎Bea cocktailuri siropoase cu șampanie ‎la Pour Vous.
‎A fost marcat într-o poză, ‎credea că nu văd.
‎Mă ajuți? Troy e…
‎Ai zis că ți-a plăcut cameleonul sau…
‎ți s-a părut derutant?
‎Scuze!
‎Te iubesc!
‎Scuze, nici nu te-am ajutat la vase. ‎Vreau…
‎Vreau să scriu toate comentariile tuturor.
‎E în regulă. Fac eu curat.
‎Nu știu ce ar trebui…
‎Nu s-au pus de acord, ‎fiecare a apreciat altceva…
‎Nu știu cum să elimin confuzia, ‎iar povestea să mai aibă sens.
‎Dacă te-ai gândi la asta așa:
‎ai creat ceva atât de uluitor, ‎încât toți s-au entuziasmat.
‎Asta e ceva deosebit. ‎Rămâi la viziunea ta. Tu știi ce e bine.
‎Tu crezi că e bună?
‎Păi eu…
‎nu citesc romane grafice, iubito.
‎E domeniul tău.
‎E puțin cam stufoasă pentru mine, dar…
‎Ți se pare stufoasă?
‎Nu… Mi se pare…
‎Ai făcut desene foarte variate, ‎amuzante și interesante.
‎Când ajungi la text…
‎e o lectură intelectuală, ‎parcă citești o dizertație.
‎Ceea ce e minunat…
‎fiindcă denotă multă inteligență, dar…
‎cum să zic, n-ar putea să fie și amuzant?
‎- Puțin mai lejer? ‎- Nu.
‎Nu. Benzile desenate sunt lejere.
‎Romanele grafice nu. Sunt… literatură.
‎Gândește-te…
‎că cineva te-ar ruga ‎să cânți „Marșul funerar” de Chopin,
‎dar ceva mai vesel.
‎Poți să faci asta, dar nu e… ‎nu va ieși ceva bun.
‎Bine. Atunci de ce-ți faci griji? ‎Știi că e foarte bună. E lumea ta.
‎Iubito… Eu am încredere în tine.
‎Trebuie să ai și tu.
‎Știi ce faci.
‎Stufoasă?
‎Alo?
‎Joanna, îmi cer scuze că te deranjez.
‎Asta e treaba mea. Ce s-a întâmplat?
‎Se pare…
‎Annette și Leah nu și-au mai vorbit ‎de când a plecat Dante.
‎Annette a uitat complet
‎că simularea de congres a lui Leah ‎s-a mutat lunea și…
‎organizează un prânz important ‎în Beverly Hills
‎pentru patronii noului ei restaurant,
‎și nu știe când va termina.
‎Așa că trebuie să-l rog pe noul meu șef
‎să-mi dea drumul mai devreme ‎în prima zi de muncă
‎- …ca să-l duc pe Barry la fotbal. ‎- Îl iau eu.
‎Nu poți să faci asta.
‎Nu pot să o fac mereu, dar pot o dată.
‎E prima zi la noul loc de muncă.
‎E o slujbă de care ai nevoie ‎ca eu și tot ce însemn eu să dispărem.
‎Lasă-mă să te ajut.
‎Îmi salvezi viața.
‎Mulțumesc.
‎- Te-ai distrat în weekend? ‎- Da.
‎Mă duc la doctor la 15:00. ‎Termin treaba acasă. E în regulă?
‎- Nu trebuie să-mi spui. ‎- Bine.
‎Dle Kazemi, sunt dna Kassem. ‎Vreau să vă reamintesc
‎că avocații vor veni acasă la dvs ‎la ora 17:00 azi.
‎Sunați-mă dacă aveți întrebări.
‎Știu că e serios,
‎dar e o perioadă stresantă pentru Barry ‎și ați putea…
‎Dacă ar fi fost doar un lucru, ‎dnă Kassem, poate.
‎Nu mai împarte.
‎- Copil fiind, nici eu nu împărțeam. ‎- Nu știu ce se întâmplă cu el.
‎I-a zis unui băiat că o să-l împuște.
‎Apoi l-a trântit la pământ.
‎Aici aplicăm regula una-pentru-una: ‎o lovitură, o zi de suspendare.
‎O susțin, dar s-au schimbat multe ‎la el acasă în ultima vreme.
‎Nu e prima dată când se întâmplă ‎săptămâna asta.
‎Dacă se mai întâmplă…
‎…va trebui să-l scoateți ‎de la ‎after-school.
‎Știu asta.
‎Pot să văd ce colorezi?
‎Îmi spui de ce ai nevoie?
‎Măcar mă privești?
‎Nu.
‎Nu te aud.
‎Nu!
‎Ești persoana desemnată să-l ia. ‎Te-au sunat.
‎Trebuia să o suni pe Joanna, ‎ca să știe la ce să se aștepte.
‎- Nu mai aveam baterie. ‎- Mereu se întâmplă!
‎De câte ori ți-am zis ‎să-l încarci peste noapte?
‎De ce țipi la mine? N-a pățit nimic. ‎Joanna s-a ocupat.
‎- Ar trebui să-i mulțumești. ‎- Sau ce? Mă dai afară și pe mine?
‎Leah, Annette, orice-ar fi între voi, ‎acum discutăm despre Barry.
‎Barry… Mereu e vorba de Barry.
‎Da. Ne ajutăm unii pe alții. ‎Asta fac familiile.
‎Nu toate.
‎Bine! Planul a fost modificat.
‎Annette îl duce,
‎eu îl iau și îl aduc aici ‎până când Leah vine acasă.
‎Moses intră în schemă luni, ‎când se întoarce.
‎Sunt patru zile.
‎Bine? Patru zile.
‎- Unde e Barry? ‎- În camera lui.
‎Noi suntem alături.
‎- Ai făcut cina! ‎- Nu, am comandat pizza.
‎Ai plătit-o?
‎E în regulă, decontez.
‎Tată, nu mi-ai zis cum a fost.
‎Păi, am băut multă cafea,
‎am luat multe notițe la ședințe
‎și am ascultat-o pe o artistă
‎care era atât de frumoasă, ‎încât uitai că n-are voce.
‎- Deci a fost bine. ‎- Minunat. Mulțumesc.
‎Pentru asta și pentru totul.
‎Nu-mi mai mulțumi atât! E slujba mea.
‎- Pizza! ‎- Pizza!
‎A adormit în sfârșit.
‎- Dacă mai face asta vreodată… ‎- Te sun.
‎- Am vrut ca, în prima zi… ‎- Sau în singura zi.
‎…să nu-ți faci griji.
‎Măcar a început celălalt?
‎Habar n-am. Pot să întreb.
‎Nici eu n-ar trebui…
‎Nu-mi place berea. ‎Nu mi-a plăcut niciodată.
‎Ți-aș oferi altceva, dar am ‎doar lapte și sirop pentru copii.
‎Știi ceva? ‎Poate că mi s-au schimbat gusturile.
‎- Nu! Deloc! ‎- Am înțeles.
‎Ai zis…
‎că părinții tăi ți-au ales soțul?
‎Nu credeam că se mai practică.
‎Peste tot au loc căsătorii aranjate.
‎Multe funcționează. Ce arată asta?
‎Dar mama ta e albă?
‎Da. S-a convertit.
‎Acum e adeptă a cultului maronit ‎la fel ca el.
‎Căsătoria de care vorbeai a fost ideea ei.
‎Puteam să refuz, dar la momentul acela, ‎acceptam să mă întâlnesc cu oricine.
‎El s-a dovedit a fi o persoană minunată.
‎Dl Kassem…
‎E dr Kassem acum.
‎Probabil că ți se pare foarte ciudat.
‎Nu, deloc.
‎Doar că…
‎nu prea pare stilul tău.
‎La momentul acela, asta era ceea ce știam. ‎Îmi oferea siguranță.
‎Nu vedeam lucrurile obiectiv,
‎dar a devenit limpede ‎că el voia o soție și nu o parteneră.
‎- N-ar trebui să-ți spun toate astea. ‎- Ba da, te rog.
‎Cum era?
‎Era…
‎idealist și înflăcărat
‎și ziceam că, dacă eram în Liban,
‎am fi fost căsătoriți 71 de ani.
‎În loc de asta, au fost doar doi ani.
‎Mai bine pentru amândoi.
‎El…
‎Ce?
‎Numele lui…
‎e Sam.
‎Da…
‎Suntem încă prieteni.
‎Are o logodnică nouă la Chicago,
‎devotată familiei și credincioasă,
‎exact ce avea nevoie.
‎Și tu?
‎Eu mă am pe mine, exact ce am nevoie.
‎Și slujba ta?
‎Unde repari oameni, familii și copii…
‎Eu nu repar lucrurile,
‎doar știu care sunt nevoile fiecăruia.
‎Și, așa cum ai descoperit, ‎când știu nevoile cuiva,
‎devin foarte insistentă.
‎E o insistență plăcută.
‎Și nevoile tale?
‎Ce e?
‎E o întrebare simplă,
‎dar nu știu dacă mi-a mai pus-o cineva ‎în afară de mine însămi.
‎Și?
‎Scuze, nu înseamnă că m-am plictisit.
‎Ești extenuat și trebuie să dormi.
‎Haide.
‎Ai dreptate, dar tot aștept un răspuns.
‎Mi-l poți spune mâine.
‎O să iau niște…
‎mâncare indiană.
‎Leah, stinge lumina!
‎Mă legăn pe loc
‎Pe muzică disco lentă
‎Ridic paharul în cinstea sfinților
‎Fac o plecăciune drumului
‎Și mă întreb
‎La ce se gândește toată lumea
‎Mă bucur că am venit aici
‎Dar abia aștept să plec
‎Îmi trag mâna
‎Din mâna ta
‎Te las să dansezi cu o fantomă
‎Îmi trag mâna
‎Din mâna ta
‎Te las să dansezi cu o fantomă
‎Nu e mai tare ‎Decât să dansezi lent până la moarte?
‎Nu e mai tare ‎Decât să dansezi lent…?
‎Nu e mai tare ‎Decât să dansezi lent până la moarte?
‎Dans lent
‎Nu e mai tare ‎Decât să dansezi lent…?
‎Nu e mai tare ‎Decât să dansezi lent până la moarte?
‎NE VEDEM ÎN 20 DE MINUTE.
‎Bună!
‎Ți-ai terminat cartea?
‎Sunt foarte mândră de tine!
‎Și mă bucur că sărbătorești cu mine.
‎Mă văd cu agentul dimineață, ‎nu pot să-mi fac de cap.
‎Trezește-te!
‎Trebuie să dorm. Mă descurc.
‎Dormi în reprize scurte.
‎Ții telefonul așa și, când adormi, ‎îl prinzi exact înainte să cadă.
‎- Einstein făcea așa. ‎- Avea…
‎El folosea un creion, ‎dar ideea e aceeași.
‎- Da. ‎- Foarte util.
‎Te odihnești perfect.
‎Troy e înăuntru. ‎L-am văzut ieșind la fumat.
‎Troy e aici? Și de ce stăm la coadă?
‎Fiindcă nu știe că suntem aici. Încă.
‎- Geej! ‎- Ai dreptate…
‎Nu e ceea ce crezi. E mult mai rău.
‎Îl spionăm pe Troy?
‎Pe el și pe fata care mă înlocuiește.
‎Dumnezeule!
‎- Credeam că vrei să ieși cu mine. ‎- Vreau.
‎De când te dai în lături de la așa ceva?
‎Ai uitat cum a fost ‎când credeai că Levi te înșală?
‎Apoi l-am urmărit
‎și am aflat că-i era doar jenă ‎să-ți spună că face clisme?
‎Sunt foarte obosită. ‎Trebuie să merg acasă.
‎Nu, te rog.
‎Nu pot să intru acolo singură.
‎Trebuie să o văd.
‎Apoi trebuie ca el să vadă că o văd.
‎Dacă soția și amanta ta se găsesc ‎în aceeași cameră,
‎întotdeauna alegi soția.
‎Poftim?
‎Și-a dat demisia.
‎Am zis că și-a găsit altceva, ‎dar acum îl văd cu ea.
‎Cum să nu mă gândesc că e vorba de mine?
‎Știi ceva? Sunt extenuată. ‎Nu trebuia să vin.
‎Am venit fiindcă ai zis ‎că vrei să ne întâlnim.
‎Ai zis că ți-e dor de mine, ‎dar văd că e vorba doar de tine.
‎Scuze!
‎Nu știam că e așa de obositor ‎să-mi fi alături întotdeauna.
‎Așa e.
‎În acest moment, e o descriere perfectă.
‎Bine, oare am ieșit împreună de curând ‎fără ca eu să-ți fac o favoare?
‎Dumnezeule!
‎Îmi pare rău, dar…
‎îți dau sfaturi și haine,
‎aduc pui de la 35 de kilometri, ‎din partea cealaltă a orașului.
‎Povestea ta, ‎că faci totul pentru cei din jurul tău
‎e extrem de subiectivă.
‎Nu-ți dai seama de asta fiindcă…
‎Fiindcă nu vezi nimic în afară de el.
‎Din nou.
‎- Nu pot… ‎- Nellie!
‎Nellie, aproape că am intrat!
‎Nellie!
‎Bună!
‎Îmi pare rău, am întârziat la sală.
‎- Căutând sala, adică. ‎- Nu-i nimic. Mulțumesc că m-ai invitat.
‎Mulțumesc.
‎Vă aduc o răcoritoare?
‎Nu stăm mult, mulțumim.
‎Cum vrei să facem?
‎Nu știu. Cum se procedează de obicei?
‎De obicei, debutanților le spun
‎că sunt foarte talentați ‎și că trebuie să continue,
‎că abia se pregătesc ‎pentru lucrările adevărate
‎și că, dacă vor o carieră, ‎și nu doar o carte,
‎trebuie să vină cu ceva nou.
‎Și asta… Adică așa e de obicei.
‎Vestea bună e că ești mai talentată ‎decât debutanții pe care i-am văzut.
‎Desenele sunt evocatoare,
‎stilul e individual și inteligent,
‎textul are un ritm frumos.
‎Mulțumesc.
‎Metafora cameleonului…
‎a mai fost folosită,
‎dar nu știu să fi fost vreodată ‎imaginea asimilării.
‎Mi s-a părut ceva unic, ‎o interpretare nouă a unei idei vechi.
‎Exact asta am vrut…
‎Am fost cam dezamăgită ‎că restul… nu a fost la fel de inteligent.
‎Secvențierea mi s-a părut neclară, ‎incompletă.
‎Când ai prezentat lucrarea,
‎am crezut că vei explora ‎linii narative multiple,
‎ca senzația de tragic ‎să crească pe măsură ce citești,
‎dar am găsit doar frânturi de idei, ‎căi neparcurse și…
‎Aș fi vrut să mergi pe acele căi.
‎Totul a părut oarecum…
‎fără substanță.
‎Inițial aveam cinci povești diferite,
‎fiecare cu un număr egal de cuvinte, ‎dar apoi…
‎Apoi a devenit tot ceea ce ai zis.
‎Aș vrea să fi citit acea versiune.
‎- Aș putea… ‎- Acum, vestea proastă.
‎Abia acum vine vestea proastă…
‎Săptămâna trecută, Pantheon a cumpărat ‎un roman grafic în trei volume
‎despre o fetiță din Siria ‎care se mută aici și este asimilată.
‎E o poveste pe mai multe generații, ‎foarte extinsă.
‎Se negociază drepturile pentru un film.
‎Da, dar a mea…
‎e diferită, fiind vorba ‎de experiența latinoamericană.
‎Da, dar pe subiectul ăsta, ‎cărțile se elimină una pe alta.
‎Punerea în cadru, ‎liniile temporale multiple,
‎istoria reală și imaginară…
‎Asemănările ți-ar distruge cartea.
‎Se va spune că ai plagiat.
‎Îmi pare rău.
‎Știu că nu mă crezi în momentul ăsta,
‎dar dacă putut să scrii o carte…
‎poți să scrii încă una.
‎- Mi-ai zis că trebuie s-o termin. ‎- Și ai terminat-o.
‎Da. Apoi ai zis să o fac mai lejeră ‎și am făcut-o.
‎- Și ea a detestat-o. ‎- Nu a detestat-o.
‎A zis că mai are una la fel.
‎Cum de nu înțelegi? ‎E munca mea de-o viață.
‎- Sunt devastată. ‎- Munca de-o viață?
‎- Trebuie să încep de la zero. ‎- El, ai 26 de ani.
‎Cum poți…? Glumești?
‎- E opinia unei persoane! ‎- Glumești?
‎- Cui îi pasă ce crede o persoană? ‎- Mie.
‎Mie îmi pasă ce crede toată lumea.
‎Atât de mult, ‎încât nu mai am loc în cartea aia,
‎nu mai are nimic din mine.
‎Cartea aia ești tu, Dante, Gigi, Troy…
‎- Ești furioasă și pe ei? ‎- Nu!
‎Fiindcă ei nu m-au făcut să o fac bucăți ‎și să scot tot ce era special.
‎Nu am făcut asta. Te-am susținut… ‎Sunt mândru de tine.
‎Sunt mândru de tine!
‎Nici n-am vrut să o citești.
‎Știu și e de rahat. Dar nu e vina mea.
‎Dacă ai dormi puțin, ai realiza…
‎Știi ceva? E vina mea.
‎Trebuia să-mi ascult instinctul, ‎să anulez cina.
‎Nu să te ascult pe tine, ‎cu nevoile și remarcile tale.
‎Am vrut doar să te ajut.
‎Dacă vrei să mă ajuți, fii de partea mea.
‎Nu mă mai influența. Nu mă mai face ‎să mă îndoiesc de mine.
‎Ține-i pe prieteni departe!
‎Știi că nu trebuie să asculți pe nimeni.
‎Da? Ție îți folosește asta?
‎Să fac ca tine, care scrii cântece ‎pe care nu le cânți nimănui?
‎Cum îți merge? Ai vândut ceva?
‎Dacă vrei să fii furioasă, bine. ‎Fii furioasă.
‎Eu doar ți-am spus ce cred. ‎Ai vrut modificări și te-am susținut.
‎Nu sunt responsabil și nu-mi cer scuze ‎pentru alegerile tale.
‎Eu am făcut alegerea, așa e.
‎Tot eu aleg să dorm ‎în patul meu diseară, singură.
‎Dumnezeule, exagerezi. E ridicol. ‎Nu ai niciun motiv să pleci…
‎N-ai auzit ce s-a întâmplat?
‎Ți-am cerut un lucru de care am nevoie. ‎Iar tu îmi spui că exagerez?
‎Simt că nu mă auzi deloc!
‎La dracu' cu toate astea!
‎Și cu tine!
‎- Bună! ‎- Salut!
‎Ne uitam pe program.
‎Cine te duce azi la școală?
‎Nu, Barry! Noi nu facem asta!
‎Îți meriți salariul.
‎E ziua în care merg pe teren, la clienți.
‎Bine, hai la școală.
‎Mă duceți și pe mine la birou.
‎Dar nu am ghiozdanul.
‎E acolo unde l-ai lăsat aseară. Poftim.
‎- Mersi. ‎- Poftim.
‎Votați!
‎Să vedem…
‎- Roșie… ‎- Bine…
‎- Spune! ‎- E egalitate!
‎Nu știu de ce sunt mai agitat azi ‎decât eram ieri.
‎Scutură emoțiile!
‎- Cum, așa? ‎- Așa…
‎Da.
‎- Scutură-le. ‎- Le scutur?
‎- Alungă-ți emoțiile. ‎- Bine.
‎Bravo, Barry!
‎Bine.
‎- Aș zice roșu. ‎- Bine, roșu.
‎Scârbos!
‎Zicea Lourdes că te-a auzit.
‎Îmi pare rău că nu te-am sunat.
‎Ești aici acum.
‎Da.
‎Sam?
‎Da…
‎Ai zis ceva ‎ce eu n-am luat în seamă,
‎dar acum știu că e adevărat.
‎Dar dacă vorbesc despre asta, ‎te rog să nu o iei ca pe o victorie.
‎Bine.
‎Am ajuns să înțeleg…
‎că toată creativitatea ‎și productivitatea mea,
‎întreaga mea conștiință de sine
‎e în mod irefutabil legată ‎de oamenii din viața mea.
‎Nu știu… De ce, când sunt singură, ‎știu exact ce vreau,
‎iar când e implicată și altă persoană,
‎nevoile acesteia devin ‎cel mai important lucru pentru mine.
‎Levi a profitat complet de asta. Complet.
‎Dar Sam nu o face, slavă Domnului.
‎Dar mă tem că e așa fiindcă el nu…
‎Fiindcă nu știe încă cum?
‎Da.
‎Vezi tu…
‎el mă cunoaște ca Eleanor.
‎O persoană puternică și sigură pe sine.
‎Și mă face să vreau să fiu așa. ‎Dar eu sunt și Nellie.
‎Dacă zice că-i place cum îmi stă părul, ‎îl port aranjat așa o săptămână.
‎Pur și simplu…
‎Tu ai mulți oameni în jur ‎care vorbesc tot timpul.
‎Ai fanii,
‎ai echipa proprie, criticii…
‎Ai oameni care sunt plătiți ‎să analizeze ceea ce faci.
‎Cum de nu le auzi vocile mereu în minte? ‎Cum de nu ești permanent paralizată?
‎Vezi tu… niciodată nu poți scăpa ‎de vocile acelea.
‎Nu poți.
‎Trebuie să înveți ‎să le controlezi volumul.
‎Unii, când vocile au nivelul șase,
‎le amplifică până la zece
‎și nu se mai pot auzi gândind.
‎Atunci își pierd perspectiva.
‎Am învățat de la o vârstă fragedă ‎să ascult ceea ce aveam nevoie să aud
‎și…
‎să dau restul la minimum.
‎Acest control a fost bun ‎pentru cariera mea, dar…
‎a fost rău pentru viața mea.
‎Sam e o persoană minunată.
‎Știu.
‎N-am zis că nu e bun pentru tine, ‎ci doar că e prea devreme.
‎Da…
‎Ai nevoie de spațiu să respiri, Eleanor.
‎Să stai jos…
‎să-ți asculți vocea interioară ‎și să ai încredere în ea.
‎Sunt însărcinată.
‎El știe?
‎Nu, am făcut testul aici, sus.
‎- Vrei ca el să știe? ‎- Nu știu.
‎Nu știu.
‎Pot să stau aici o vreme?
‎Eleanor…
‎Poți să vii, poți să pleci…
‎poți să rămâi, ‎să nu-mi răspunzi la telefon,
‎eu voi fi mereu aici pentru tine.
‎Orice ai decide,
‎te voi susține fiindcă va fi alegerea ta.
‎Băga-mi-aș!
‎Da.
‎Pleacă!
‎Vreau intimitate!
‎Intimitatea e pentru persoane ‎care nu se murdăresc cu marker.
‎- Pleacă! ‎- Sam?
‎Barry? Bună!
‎Ce se întâmplă?
‎- S-a mâzgălit peste tot. ‎- Spirt medicinal.
‎Vrei să-l dau cu spirt medicinal?
‎Ori asta, ori cremă de protecție solară. ‎Ai cremă?
‎- Cred că nu mai avem. ‎- Nu mai ai cremă?
‎Păi…
‎Nu!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nu știu.
‎Bine. Amice?
‎- Vrei să ne ajuți puțin? Da? ‎- Noi vrem să te ajutăm.
‎Spune-ne ceva, orice, ‎despre motivul pentru care ai făcut asta.
‎Nu zic că e un lucru rău.
‎Bine…
‎Mergem puțin afară, te lăsăm puțin singur.
‎Știm ce enervant e ‎să-ți stea adulții pe cap
‎și să te ia la întrebări.
‎Eu am făcut-o, tată!
‎N-ai făcut nimic.
‎Eu l-am făcut pe unchiul Dante să plece!
‎E vina mea! Eu am făcut-o!
‎- Știi ceva despre asta? ‎- N-am nicio idee.
‎- Acum toți mă urăsc și… ‎- Amice, ascultă!
‎Pot să te ajut, înțelegi? ‎Dar trebuie să-mi spui ce se întâmplă.
‎Am găsit un pistol
‎și acum Leah o urăște pe mătușa Annette
‎iar mătușa Annette o urăște pe Leah!
‎Stai puțin…
‎- Pistol? ‎- Barry…
‎Știu că e un lucru ‎pe care nu trebuie…
‎să-l folosesc sau cu care să mă joc ‎dar am făcut-o.
‎Apoi mătușa Annette țipa la unchiul Dante
‎și apoi el a trebuit să plece
‎și apoi…
‎Acum el e plecat și toată lumea mă urăște.
‎E numai vina mea.
‎Nu ți-am zis fiindcă am rezolvat eu.
‎Am scăpat de el.
‎N-am vrut să-i pericliteze ‎situația lui Barry.
‎Ai rezolvat?
‎Ai pus un copil de șase ani ‎să-l mintă pe tatăl lui.
‎Ai pus-o pe fiica ta să mintă. ‎Tu însăși m-ai mințit.
‎Am avut încredere în tine.
‎Nu era încărcat.
‎Dumnezeule!
‎Sam, știi ce trebuie să fac.
‎Trebuia să procedez altfel.
‎Trebuia…
‎Nu trebuia să fim aici.
‎Nu așa trebuia să fim.
‎Nu pot să ignor ce s-a întâmplat.
‎Situația ta nu e stabilă
‎și, ca să fiu sinceră, ‎am știut asta din prima zi.
‎Dacă suni și spui ‎că fiul meu a găsit un pistol aici,
‎el îmi va fi luat.
‎Iar dacă nu o fac și Barry pățește ceva, ‎dacă e rănit data viitoare…
‎Fac eu să nu se întâmple.
‎Dante nu va veni la mai puțin ‎de un kilometru de apartament.
‎Ai cuvântul meu.
‎Asta nu schimbă nimic.
‎Ai nevoie de ajutor adevărat.
‎Credeam că-l am!
‎Tu repari lucruri, repară asta!
‎Nu pot să-l pierd.
‎Nu e vorba de tine!
‎Știu că pare dur.
‎Trebuie să-mi sun supervizorul.
‎Îmi pare rău.
‎Nu te las să suni de aici.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Arăți bine.
‎Mersi.
‎Îmi pare rău că n-am sunat.
‎Nu…
‎Au fost doar cele mai urâte zece zile ‎din viața mea.
‎Vreau să-mi cer scuze…
‎că ți-am invadat mintea așa.
‎Nu mi-am dat seama ‎că-ți pasă atât de ceea ce cred eu.
‎Nimănui nu i-a păsat înainte.
‎Îmi pasă foarte mult de părerea ta.
‎Acum știu asta.
‎Pe viitor, voi fi atent să am grijă…
‎- …de sentimentele tale… ‎- Sam…
‎Nu…
‎Oprește-te. ‎Lasă-mă să-ți zic eu un lucru.
‎Fiindcă eu…
‎Dacă pot să ți-l zic, ‎după aceea, putem să vorbim.
‎- Bine. ‎- Te iubesc.
‎Te iubesc mai mult ‎decât pe oricine altcineva,
‎mai mult decât credeam că e posibil, dar…
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu